Arhitektura
Arhitektura predstavlja jednu od najvažnijih komponenta ljudske kulture.
Tokom hiljada godina različite kulture izgradile su arhitektonska čuda,
od kojih je svako bilo veće od prethodnog.
Piramide
Palate
Katedrale
Džamije
Svako od ovih čuda nastalo je kao produkt preciznih proračuna arhitektonskih slučnjaka,
kao i velikim naporom i zajedničkim radom više hiljada ljudi.
Arhitektura je polje u kome su koncepti, umetnosti i estetike izloženi čovečanstvu od strane samog tvorca.
Ali da li znate da postoje arhitekte u prirodi, koje su mnogo veštije od arhitekata među ljudima?
Arhitekte u prirodi
Je vila
Muzika
Životinje u prirodi zaokupljaju našu pažnju, naročito strukturom svog tela.
Gepard posjeduje savršen skelet i sistem mišiće za trčanje.
Orao posjeduje najbolji aerodinamički oblik na svetu.
Belfin ima posebno izgrađenu kožu i telo kojemu omogućava efikasno plivanje.
Savršena građa tela raznih životinja predstavlja dokaz koji nas podsjeća da je svaka vrsta organizma stvorena od strane nenadmašnog tvorca.
Međutim, posjedovanje savršenog tela nije dovoljno jer u isto vreme životinja mora da zna kako da koristi to telo.
Krila koriste ptici u trenutku poletanja, održavanja u vazduhu i sletanja.
Dok posmatramo svet organizama, možemo uočiti jednu veoma važnu činjenicu.
Svaki organizam ponaša se na način koji najviše odgovara životnoj sredini u kojoj se nalazi.
Šta više, takvo ponašanje je često neverovatno.
Samo je pola sata potrebno da novorođena antilopa ustane i počne da trči.
Mlad unčad kornjače zatrpane ispod peska od strane majke kornjače,
naju da treba da probiju svoje ljušture i izađu na površinu.
Šta više, ona su naučena da ubrzo posle izlazka na površinu treba da stignu do mora.
Izgleda kao da životinje dolaze na svet, već potpuno izvežbane.
Najfascinantniji primer ovog začuđujućeg oblika obrazovanja kod životinja
jesu njihova staništa koje oni tako vešto prave.
Daj na včeli.
Kada za sunčanog dana izađemo u prirodu,
očaravajuća lepota cveća privući će našu pažnju.
Ako počnemo izgleda da posmatramo cveće,
uočit ćemo na njemu još jedno zanimljivo biće.
To je pčela, najdisciplinovaniji arhitekta u prirodi.
Pčele žive u kolonijama i proizvode jedan od najsavršenijih oblika hrane na svetu, med.
One proizvode med u šestostranim komorama koje same grade.
Da li ste se ikada zapitali zašto pčele svoje komore uvek prave u obliku šestougla?
Matematičari su potražili odgovor na ovo pitanje i posle paženih proračuna došli su do zanimljivog zaključka.
Građa u obliku šestougla je najbolji način za izgradnju skladišta sa najvećim kapacitetom i uz najmanju količinu uloženog materijala.
Da razmislimo o drugim oblicima.
Ako bi pčele gradile svoje komore u obliku cilindra ili petostranih prizmi,
onda bi se pojavili neiskorišćeni prostori između njih i manje bi meda moglo da se stavi u komore.
Komore za med u obliku trougla ili kvadrata mogle bi se izgraditi bez ostavljanja među prostora,
ali ovdje su matematičari došli do najznačajnijeg otkrića u ovom slučaju.
Od svih geometrijskih figura, najmanji obim ima šestostrano telo ili heksagon.
Iz tog razloga, iako pokrivaju isto područje, manje materijala je potrebno u obliku.
Uvodno za izgradnju ovakvih objekata, nego za kvadrate i trouglove.
U najkraćem, šestostrane komore predstavljaju najbolji oblik za obezbeđivanje najvećeg kapaciteta za skladištenje sa najmanje utrošenog voska.
Sljedeća iznenađujuća pojava povezana s pčelama ogleda se u njihovoj međusobnoj saradnji za vreme izgradnje komora.
Kad neka od njih uoči kompletnu komoru, ona je prihvata kao jedan objekat.
Pčele tako počinju da grade svoje komore na drugim mestima.
Stotine pčela počinju da grade komore na tri ili četiri različita mesta.
Nastavljaju da grade sve dok se nesretnu na sredini.
U celom procesu nema ni najmanje greške ili nedostatka na mestu na kome se susreću.
Pčele uspešno izračunavaju ugao svake čelije dok izgrađuju svoje komore.
Čelije ovih komora grade pod uglom od 13 stepeni u odnosu na podlogu.
Na taj način, ove strane komore okrenute su na gore.
Taj ugao sprečava da med ističe iz komora.
Gde god da se nađemo u prirodi, pčele uvek koriste ovu savršenu arhitekturu.
One to čine u unutrašnjosti košnice ili drugim rečima u mraku u koji sunčeva svetlost ne prodire.
Ovdje postoji još jedna veoma zanimljiva činjenica.
Pčele pokazuju ove fascinantne osobine od trenutka kad se izlegu.
One nisu učile posmatrajući tokom vremena strukturu saća i njegovih komora i način njihove izgradnje.
Od trenutka kad otvore svoje oči, one imaju mogućnost da obavljaju takve poslova.
Ko je naučio pčele toj arhitektunskoj umetnosti?
Odgovor na to pitanje postoji u Bibliji, u knjizi koju je tvorac dao ljudima da bi im pokazao pravi put.
Zapitaj stoku, nauči ćete.
Ili ptice nebeske, kazat će ti.
Ili se razgovori sa zemljom, nauči ćete.
I ribe će ti morske pripovediti.
Ko ne zna od svega toga da je ruka gospodnja to učinila?
Tajna izuzetnog ponašanja organizama postoji u sposobnostima koje im je dao tvorac.
To je slučaj sa svim bićima, a ne samo s pčelama.
Ovu istinu možemo vidjeti mnogo jasnije dok proučimo druge arhitekte u prirodi.
Dobro vidimo.
Preizvesnog vremena ovo malo jezero koje vidite bilo je potpuno drugačije.
Da budemo precizniji, tu nije bilo jezera sve do pre kraćeg vremena.
Tu je bio samo klukni šljunak koji je ležao na suvoj zemlji.
Ali vredna grupa radnika uložila je veliki napor i izgradila ovo jezero.
Ta vredna grupa radnika su zanimljive životinje poznate pod imenom dabrovi.
Dabrovi
Dabrovi žive zajedno kao jedna velika porodica.
Njihova staništa se nalaze na jednoj strani jezera koje grade svojim vlastitim snagama.
Priča o dabrovima počinje u trenutku kada mužijek i ženka namjeravaju da naprave novo gnezdo za sebe.
Par dabrova napravit će svoj dom na rejci.
Ali da bi to ostvarili, oni najpre moraju da zaustave tok rejci.
Da bi zaustavili rečni tok, oni primenjuju iste metode koje ljudi koriste tokom više stotina godina.
Oni grade branu.
Da bi počeli da grade branu, najpre moraju da nađu materijal.
On se sastoji od stabala drveća i mnogo grana.
Dabrovi počinju svoj rad na izgradnji brane odlaskom u šumovite delove pored rejke.
Najpre pojedu nešto lišća sa drveća koje pronalaze.
Međutim, njihov glavni cilj je da poseku drveće i da ga odvušu.
Oni to čine tako što precizno glođu s tablo drveta.
Zanimljivost koja se pojavljuje u njihovom poslu otkriva se u činjenici da oni glođu drvo na takav način da kada posao privedu kraju, stablo uvek pada u pravcu rejke.
Odsecanje i odvlačenje drveća je najteža komponenta njihovog posla.
Kasnije dabrovi cepaju ova stabla i od dobijenih komponenta formiraju branu, postavljajući ih ispred najvećeg stabla koje su dovukli.
Jedini alat koji koriste sve vreme jesu njihove šape i čeljusti.
Posao nastavljaju pokazujući veliko strpljenje.
Dva dabra mogu u proseku da izseku oko 400 stabala godišnje.
Ta stabla oni će zatim izdeliti na manje komponente i odvući ih do njihove brane.
Za glodanje stabala ili grana, dabrovi koriste prednje zube.
Pošto ih neprekidno koriste, njihovi prednji zubi se troše ili lome.
Međutim, dabrova vilica je stvorena već pripremljena za tako nešto.
Njihovi prednji zubi održavaju svoj rast kao nokti na čovekovim prstima.
Veliki tvorac koji je stvorio dabrove podario im je zube za posao koji treba da urade.
Telo dabra oblikovano je na takav način da mu olakšava plivanje u vodu.
Njihova stopale imaju kožice, tako da lakše mogu da potiskuju vodu.
Njihov red sličan je velikom besu koje im pomaže da udobnije plivaju u vodu.
Dabrovi revnosno nastavljaju svoju granu.
Precizno postavljaju krupna stabla i male grane i svakog dana pomalo povećavaju svoju branu.
Njihovi prednji zubi održavaju svoju granu.
Kako se brana povećava, voda koja se skuplja ispred nje postaje sve duplja.
Na kraju višemesečnog rada velika brana je formirala jezero.
Ali kako se jezero povećava, dabrovi ojačavaju branu i popravljaju svaku pihotinu.
Oni vrlo strpljivo izvršavaju ovaj težog zadatak.
Slika koja se pojavljuje posle višemesečnog peškog rada jednom rečju veličanstvena je.
Prava brana nalik onoj koju prave ljudi završena je.
Ako bolje pogledamo vidjet ćemo da dabrovi prave udubljene brane.
Ovaj oblik nije slučajno izabran.
Razlog je u tome što takav oblik brane pruža najbolji otpor vodenom pritisku.
Brane savremenih hidroelektrana imaju takav oblik.
Ukratko, dabrovi poznaju konstrukciju brana od prvog dana u svom životu.
Oni imaju znanje koje je čovek razvijao dugo vreme.
Ko je dabrovima dao to znanje?
Nema sumnje da jedan organizam ne može slučajno da izgradi branu.
On ne može slučajno da otkrije oblik brane koji će pružati najbolji otpor vodenom pritisku.
On te sposobnosti ne može da prenese sljedećim generacijama.
Tvorac koji je stvorio sva bića, dao je dabrovima veštinu kojom raspolažu i nadahnuo ih da to čine.
Cilj dabrova u konstruisanju ove velike brane jeste formiranje jezera u kome bi oni mogli da naprave svoje gnezdo.
U isto vreme, dok konstruišu branu, oni prave i svoje gnezdo.
Gnezdo se nalazi na rubu jezera bliže zemlje.
Gnezdo koji izgleda kao komila drveća kada se posmatra odozgo, u suštini je veoma dobro oblikovano.
Jedini ulaz u gnezdo nalazi se ispod vode.
Za ulazu u stanište potrebno je proći kroz skriveni tunel.
Tunel se izdiže i odvodi u sakrivenu komoru iznad nivoa vode.
Porodica dabrova živi u toj suvoj i sigurnoj komori.
Neki dabrovi prave svoja gnezda na dva sprata.
Prvi sprat predstavlja ulaz i dnevnu sobu, a gornji sprat predstavlja trpezariju i spavaću sobu.
Dabrovo gnezdo ima dva podvodna ulaza i ventilaciju za vazduh postavljenu na vrhu.
Unutar ovog predivnog gnezda, dabrovi ne samo da su zaštićeni od spoljašnjih opasnosti, već imaju i udoban dom.
Njihovi mladi prilikom dolaska na svet otvaraju svoje oči u ovom gnezdu.
Kada malo porastu, počinju da izlaze napolje u društvu svojih roditelja da bi se upoznali sa svetom.
Kada se umore od plivaňa,
Ono što je za njih najbolje jeste da se popnu na leđa svojih majke.
Jezero koje dabrovi formiraju ponekada može biti duboko od 3 do 4 metra.
Očigledno je da im je potrebna voda takve dubine za izgradnju gnezda.
Ali zašto prave jezero takve dubine?
Odgovor na ovo pitanje postaje jasan u zimu.
Zimi površina vode se ledi i formira se debeo sloj leda.
Ako jezero nije dovoljno duboko, ono će se zalediti do dna, a to bi onemogućilo dabrove da se kreću.
Dabrovi, kao da znaju za to, pokušavaju da naprave malo jezero koje će biti duboko onoliko koliko je potrebno.
Na taj način, tokom zime, duboki sloj vode ostaje ispod leda.
To je dovoljno dubrovima da krenu u potragu za hranom.
Kada razmišljamo o ovome, jasno nam je da je ono što dubrovi čine fascinantna pojava.
Ove male životinje u stanju su da urade ono što većina ljudi ne bi mogla bez naročite inženjerske obuke.
Šta je pomoglo dubrovima da mogu da izvode ovakve poslove?
Ne može se reći da su dubrovi posebno inteligentna stvorenja u odnosu na druge.
Odakle onda ove male životinje imaju sposobnost da planiraju svoja gnezda s posebnim ulazima za vodu i otvorima za ventilaciju?
Kako oni znaju da naprave brane istog oblika koji se može vidjeti na branama najmodernijih hidrocentrala?
Ove mogućnosti prevazila za inteligenciju i znanje ovih divnih malih životinja.
Jasno je da postoji superiorna inteligencija koja im je omogućila da budu u stanju da sve ovo učine.
Veliki dvorac koji je stvorio sva bića i oblikovao njihov način života, također je naučio dabrove da prave savršene brane i gnezda.
Tvorac otkriva svoj suverenitet nad svim stvorenjima u jednom stihu iz Biblije.
Gospodnja je zemlja i što je god u njoj, vaseljena i sve što živi na njoj.
Kada pogledamo delo drugih arhitekata u prirodi, jasno možemo vidjeti da svaki od njih predstavlja čudo stvaranje.
Pogledajmo neke od hiljada primjera.
Termiti
Termiti su insekti slični mravima, žive u kolonijama i grade sebi velika gnezda.
Gradivni blokovi njihovih gnezda su male cigle od zemlje, koje termiti prave koristeći svoju pljuvačku kao vezivno sredstvo.
Visina gnezda termita može nekada da bude viša od tri ili četiri metra.
Arhitektura ovih gnezda sličnih neboderima u odnosu na veličinu termita neverovatna je.
Unutrašnjost gnezda termita puna je uskih prolaza.
Unutrašnjosti tih hodnika radi zajedno i vrlo skladno oko milion i pol termita.
Kad pogledamo poprečni presek njihove građevine, vidjet ćemo posebnu odaju za kraljicu, poljoprivredna područja, skladišta i prolaze za ventilaciju.
Termiti rade i na izgradnji i na popravljanju gnezda, a također se pripremaju za susret s bilo kojim potencijalnim neprijateljem.
Oni se u unutrašnjosti gnezda bave poljoprivredom jer gaje gljive.
Preživljavanje tako velike populacije zavisi od veoma važnih uslova, stabilnosti toplote u gnezdu i uravnotežene vlažnosti.
Rešenje ovog problema savršeno je izvedeno.
Izgrađene su paralelne ploče u području krova na gnezdu.
Ove ploče napravljene od blata upijaju vlagu koja se oslobađa iz tela termita.
Vlaga isparava usled unutrašnje toplote i izlazi napolje kroz ventilacijone kanale na gnezdu.
Ovo isparavanje snižava temperaturu gnezda, a također obezbeđuje stalnu cirkulaciju vazduha.
Ove ploče u gnezdu termita omogućavaju besprekordno funkcionisanje provetravanja.
Postoje i drugi začuđujući primjeri poznavanja konstrukcije koji postoje u životu termita.
Druge vrste termita koje žive u ravnicama Severne Australije.
Prave gnezda u obliku oštrih objekata koji su veoma široki i imaju veoma glatke ivice.
Tajna ovih gnezda leži u njihovom uglu u odnosu na sunce.
Termiti grade svoja gnezda pod takvim uglom da u podne kad sunce najjače greje,
samo je mala površina gnezda okrenuta prema njemu, pa se zagrevanje svodi na minimum.
Isti ugao gnezda primjenjen je u radu svih vrsta termita.
Termiti koji učestvuju u ovoj predivnoj izgradnji potpuno su slepi
i to je najupadljivija odlika iz njihovog života.
Kako onda ova mala i slepa stvorenja mogu da izgrade ovako velike kule
zasnovane na preciznim inženjerskim proračunima?
Kako milijon ipotermita u jednom gnezdu uspeva savršeno da sarađuje?
Biolog David Attenborough, poznati engleski prirodnjak,
dao je svoj komentar o ovom pitanju u jednom od svojih tekstova.
Svaki od ovih radnika popločava svoje neravno blato u položaj koji od njega zahteva glavni plan.
Kako su oni u stanju da to urade, mi još uvek ne razumemo.
Taj veliki plan koji ljudska bića ne mogu da razumeju,
ako me se termiti bez pogovora priklanjaju,
jeste ono što je u ova stvorenja utisnuo sam tvorac.
Ptice tkarči
Sljedeći primjer majstora arhitekture u prirodi je su ptice tkarči
koje grade svoja gnezda povezujući listove trave jedne s drugim.
Da bi se gradila gnezdo, ptica tkarč prvo formira trouglasti okvir,
onda pokriva zadnji deo ovog okvira povezujući tri različite vrste čvora.
Svako gnezdo ima čvrst okvir, zidove i ulad.
Prvi korak u konstrukciji gnezda jeste povezivanje dugih,
tankih vlati trave sa tankom grana, ali to nije ni malo lako.
Ptica tkarč mora da uloži veliki napor da bi povezala samo jedan čvor.
Veoma je važno da ovaj prvi čvor bude pravilno vezan.
Inače ne bi mogao da se uspostavi kontinuitet u izgradnji ostalog dela gnezda.
Ako je prvi čvor pogrešno vezan, onda će sve ostalo biti pogrešno izgrađeno,
pošto je sve zasnovano na prvom čvoru.
Čvorovi se umnožavaju tokom vremena i formiraju oblik obruča.
Ptica precizno izračunava dimenzije obruča koji pravi.
Obruč treba da bude dovoljno veliki da ona može da uđe,
ali dovoljno mali da spreči druge, veće ptice da uđu.
Ptica pravi obruč idealne veličine, ne samo jednom, već uvek.
Pošto je tkanjem travki napravila osnovni obruč i sve oko njega na isti način,
ona počinje da gradi krov.
Tehnika koju ptice tkači koriste za izgradnju svojih nezda,
ista je kao i ona koju koriste ljudi tkajiči.
Oni tkaju niti konca ili kanapa provlačeći jedne kroz druge.
Oni s velikim strpljenjem primenjuju ovu tehniku i grade savršena gnezda.
Drveće na kome žive ptice tkači izgleda kao veliki grad sačinjen od hiljada stanova.
Svaka ptica tkači izgrađuje gnezdo iste konstrukcije,
zahvaljujući istoj sili koja je u tome vodi.
Diblja pčela
Sljedeći organizam koji liči na pčelu, koja proizvodi med, jeste divlja pčela.
Ova vrsta divlje pčele žvaće komadiće drvete i koristi ih u proizvodnji celuloze ili drugim rečima papira.
Ona onda taj papir koristi za izgradnju okruglog gnezda.
Kao i pčela koja pravi med, ona pravi šestostrane komore od papira koji lepi na unutrašnji deo krova
i polaže jaja u svaku od šestostranih komora na krovu gnezda.
Oko tri sedmice kasnije iz tih jaja izlegu se larve.
Ove larve pokazuju zapanjujuću inteligenciju jer zatvaraju vrata na komori koje je njihova majka ostavila otvoreni.
Na taj način larva sprečava padanje na dno pod uticajem sopstvene težine.
Posle nekoliko sedmica rasta, larve izljaze iz svojih komora kao odrasle pčele.
Mlade pčele ne gube vreme u svom životu.
Sve što rade pokrenuto je od strane njihovog tvorca.
Mladi proširuju konstrukciju koju je njihova majka započela.
Na kraju dolazi do formiranja velike kolonije.
Gnezdo divjih pčela sada je postalo više spratna zgrada sa apartmanima.
Svaka divlja pčela koja se ovdje izleže bit će usmerena ka aktivnostima za koje je stvorena.
Ovi mali lonci koje vidite pripadaju još jednoj vrsti divljih pčela.
Ova divlja pčela pravi lepljivo blato mešajući svoju pljuvačku sa vlažnom zemljom.
Ona pravi nevjerovatno pravilne čupove korišćenjem ovog blata koje je sama proizvela.
Ona oblikuje ovo blato tako što ga stalno zaobljava,
što u stvari predstavlja istu tehniku koju koriste ljudi kada prave čupove.
Kada je čup završen, pčela ne zaboravlja da doda poklopac.
Kada je sve spremno, pčela okreće svoj zadnji deo prema otvoru čupa i izleže u njega svoje jaja.
Poslije dodavanja malo hranljivog materijala, ona zatvara ovaj čup i odleće.
Larva koja se izleže iz jaja kasnije će probiti čup i izaći i tako započeti vlastiti život.
Ovi čupovi slomljeni od strane mladunaca sada su napušteni.
Mladi koji se izlegu odmah počinju da prave besprekorne čupove,
kao što su to činile i njihove majke, i to bez ikakvog uvežbavanja.
Ovu neuporedivu veštinu dobili su od strane samog tvorca,
koji im je odredio takav način života.
Pavuk
Pavci pletu svoje mreže od konca i svog tela.
Pavukov konac je pet puta jači od čelika iste debljine.
Čak i velike muve koje vrlo brzo lete ne mogu da pobegnu iz jake i vrlo elastične zamke pavkove mreže.
Postoje lepljive kapljice na mreži koju pravi pauk poznat pod imenom crna udovica.
Žrtva koja je uhvaćena ovom mrežom sama sebe nikada ne može da oslobodi.
Pavkova mreža je lepljiva, savitljiva i izuzetno jaka.
Osim što predstavlja zamku, ova mreža je očigledno i produžetak paukovog tela.
Pauk oseti vibracije svakog insekta koji se uhvati u mrežu i hvata ga bez čekanja.
Mreža se stvara u zadnjoj četvrtini paukovog tela.
Pomoću svojih nogu, pauk isteže konac koji proizvodi njegov naročiti organ.
Lepljive kapljice na površini konca predstavljaju u stvari male svežnjeve konca.
Oni se otvaraju kada je potrebno i mreža se lako rasteže.
Nema sumnje da je sam tvorac učinio da pauk bude u stanju da izgradi ovako arhitektonsko čudo.
Greška evolučija
U ljudskoj istoriji 19. vek je zabeležen kao vek grešaka,
zato što su u tom periodu čovečanstvu bile nametnute mnoge filozofije lišene naučne osnove, kao što je recimo marksizam.
Međutim, teorija evolucije predstavlja najveću grešku 19. veka,
koju je promovisao britanski biolog Charles Darwin.
U svojoj knjizi Poreklo vrsta, objavljenoj 1859.
Darwin je tvrdio da su svi organizmi u prirodi nastali kao rezultat slučajnosti.
Ova teorija izgledala je nekim ljudima vrlo prihvatljiva,
pogotovo što je nivo nauke u 19. veku bio vrlo nizak
i uskoro je bila široko prihvaćena.
Međutim, savremena naučna otkrića potpunosti su negirala Darwinove tvrdnje.
Paleontologija, nauka o fosilima,
pokazuje da su se različite grupe organizama iznenada pojavile na svetu
i da tokom navodnih više milijardi godina nije bilo evolucije.
Anatomija i biohemija pokazale su da organizmi predstavljaju
izuzetno složene strukture i da oni ne mogu slučajno da nastanu.
Biološka otkrića pokazala su da organizmi u prirodi ne imaju mehanizme
koji bi im omogućili da se pretvaraju jedni u druge.
Iz tih razloga, darvinizam je danas teorija koja je u potpunosti naučno osporena.
Inteligentno ponašanje organizama koje smo videli u ovom filmu
predstavlja još jednu važnu činjenicu koja osporava teoriju evolucije.
Ovo inteligentno ponašanje koje životinje pokazuju bez ikakvog uvežbavanja
evolucionisti nazivaju instinkt.
Ali oni nisu u stanju da objasne kako su organizmi dobili te instinkte.
U svojoj knjizi Poreko vrsta, darvin je posvetio cijelo jedno poglavlje o ovom problemu.
Na samom početku tog poglavlja, pod nazivom Instinkt,
on priznaje poguban uticaj koji na njegovu teoriju ima inteligentno ponašanje životinja.
Tako je predivan taj instinkt kod pčela koji izgrađuju ćelije svojih košnica,
kao što su mogli da se uvere mnogi čitaoci,
da je on potpuno dovoljan da ospori celu moju teoriju.
Darwin je naročito bio zbunjen arhitektonskom veštinom pčele
i zato je sebi postavljao pitanje.
Šta ćemo reći o predivnom instinktu koji vodi pčelu da pravi svoje ćelije,
što praktično predstavlja otkriće najpoznatijih matematičara.
Odgovor koji je Darwin dao na ovo pitanje bio je
navika.
Drugim rečima, on je predpostavio da organizmi razvijaju navike tokom svog života
i onda te navike prenose na mlađe generacije.
Tako se nasljeđeni instinkt razvija tokom vremena.
Do ovakvog stava Darwin je došao oslanjajući se na teorije francuskog biologa Lamarca
koji je živeo pre njega.
Međutim, naučna disciplina koja se zove genetika,
koja je razvijena u 20. veku,
pokazala je da su Lamarkove teorije besmislene
i da organizmi ne mogu da prenesu ponašanje ili naviku
koju su stekli na sljedeću generaciju.
Dakle, Darwinovo objašnjenje postojanja instinkta
nije zasnovano na naučnim činjenicama.
Sljedeći problem koji postojanje instinkta postavlja teoriji evolucije
jeste činjenica da bića posjeduju instinkte
od trenutka dolaska na sve.
Životinja koja bi bila lišena neophodnog instinkta
ne bi bila u stanju da preživi.
To pokazuje da instinkti ne nastaju postepeno
tokom vremena, kako tvrde evolucionisti.
Prema tome, instinkti su praktično u stanju
da sami u potpunosti ospore teoriju evolucije
kao što je i sam Darwin strahovao.
U svojoj knjizi Belika evoluciona misterija
evolucionista Gordon Taylor iznosi sljedeće priznanje.
Kada se zapitamo kako je instinktivni način ponašanja
prvi put nastao i počeo da se nasljeđuje
mi ne nalazimo odgovor.
Evolucionistima je zaista nemoguće da objasne
kako su instinkti nastali.
Izvor njihovog nastanka nije slučajnost
već stvorac koji je organizmima dao takve sposobnosti.
Pravi izvor umetnosti.
Pčele koje prave besprekodne šestorugaone komore.
Dabrovi koji grade brane poštujući precizne inženjerske proračune.
Termiti koji podižu složene nebodere iako su slepi.
Ptice tkači.
Divlje pčele koje prave stanove od papira
i hiljade drugih arhitektonskih eksperata u prirodi.
Sposobnosti ovih bića koje se iskazuju u neverovatnim delima arhitekture
očigledno ukazuju na samog dvorca kojim je dao te sposobnosti.
Kada pobliže proučimo svako od ovih stvorenja
razumećemo reči zapisane u Bibliji.
Hvalite ime gospodnje.
Od istoka sunčanoga do zapada neka se slavi ime njegovo.
Postoji još jedno stvorenje koje je Bog obdario takvim veštinama
koje mu omogućavaju da stvara čuda arhitekture.
To stvorenje je čovek.
Mnogi ljudi danas nisu svesni ove činjenite.
Zato što imaju mnoge sposobnosti,
ljudi se u svom životu isključivo okreću samom čoveku.
Međutim, postoji neko koje je dao čoveku tijelu,
osjećanja, inteligenciju, smisla za umetnost i estetiku.
Predivna dela koja ljudi pripisuju samom čoveku
očigledno predstavljaju u njegovom životu
još jednu manifestaciju Božje umetnosti i znanja.
Iz tog razloga, svaku čudo lepote, estetike i inteligencije
ukazuje na tvorca koji je sve to stvorio
i koji nadahnjuje sva bića po svojoj želji.
To je rečeno i u biblijskom stihu.
Pevaj, gospod, u sva zemlja.
Kazujte po narodima slavu njegovu,
po svim plemenima čudesa njegova.
Slava je i veličanstvo pred licem njegovim,
sila i krasota u svetinji njegovoj.
Top 10 najljegovimo u svetinja.